צהריים טובים לך.
ראשית, עלייך לדעת שהשיחה הזאת מוקלטת.
את מסכימה לזה?
שמי חוסה לופס סדניו,
ואני אבצע את ההסתכלות הפסיכיאטרית.
נתחיל.
העלמה רומינה דל ריו פינדה.
זה שמך המלא?
נכון.
טוב, העלמה רומינה.
קודם כול אני רוצה לשאול אם את מודעת,
או אם ברור לך למה את כאן היום.
טוב. רק אאשר, אם כן,
את המידע שכבר קיבלת קודם.
הסיבה שבגללה את כאן היום
היא שהשופט שטיפל במקרה
הורה לבצע את ההסתכלות הזאת, בעקבות בקשת התביעה,
מפני שתוצאות ההערכה הזאת יילקחו בחשבון
בתהליך החקירה המבוצע כחלק מההליך המשפטי.
את מבינה את מה שהסברתי לך?
טוב. לפני שנעבור לתיאור השתלשלות האירועים,
אני צריך שתאמרי לי אם היית
קורבן, משתתפת, או עדה,
במקרי הרצח המרובים שהתרחשו באגם קריסטל
ב־27 ביוני 2016.
מובן.
האם הכרת את הקורבנות?
חימנה נווארו, סליה בוגליאנו,
רמון לראין,
ארטורו גיסה, ויקטור אורטגה ודייגו נוואס?
נעבור לפירוט השתלשלות האירועים
שהתרחשו באותו יום.
חשוב מאוד שתישארי רגועה,
תשמרי על קור רוח,
ותנסי לתאר את האירועים בצורה מפורטת ככל היותר,
בלי להשמיט אף פרט,
גם אם הוא נראה חסר חשיבות.
את יכולה להמשיך בהצהרה.
כל פעם אותו הדבר: מתברר שהגבר הוא הבעיה, כאילו...
כמובן! אלא מי, הנשים? -בטח, סליה!
תן לי טיעון אינטליגנטי אחד, ואני אקבל אותו.
אין שום דבר אינטליגנטי להגיד לך.
אתן פשוט נראות כל כך טוב, שזאת הזמנה לאונס.
אתה כזה שמוק. רמון, תגיד לו משהו.
מה אני כבר אגיד לו? הוא אומר אמת.
נכון! -לא, שניכם חזירים!
אבל את עדיין אוהבת אותי, נכון? -אני כבר לא כל כך בטוחה.
מה דעתך, דייגו? -על מה? לא הקשבתי.
תקשיב! -לא, אל תדאג.
גם אני לא הייתי יכול להתרכז ליד החתיכה הזאת.
בעיה שלך.
אבל תודה על המחמאה. -כן, כולנו כאלה חתיכות! חיבוק קבוצתי! -כן!
חשבתי שאתה ישן. -לא, התעוררתי.
ברצינות!
אפשר לעצור איפשהו? -כן, בבקשה!
אני רוצה סיגריה. -גם אני.
לא, תתאפקו. כמעט הגענו.
אני מת להשתין. -בעיה שלך.
למי אתה מתקשר? -לרומינה, אבל היא לא עונה.
אוי, די כבר. -מספיק עם רומינה.
למה ציפית? זה דייגו. -היית חייב לדפוק את זה.
חימנה, במקומך הייתי שולח אותו לעזאזל עם רומינה.
יש דברים שהם מעבר להבנתך.
היא החברה הכי טובה שלי, ופספסתי שתי שיחות ממנה.
אני רק רוצה לדעת אם היא בסדר. -תעשה טובה.
אני לא מבינה איך רומינה יכולה להיות החברה הכי טובה שלך.
נכון. -חימנה,
אל תופתעי כשהוא יעזוב אותך לטובת היצורה הזאת.
די כבר!
אני לא אוהבת שמעליבים אנשים.
המלכה אמרה את דברה! -לא, זה לא ככה.
אתה לא מבין שמילים יכולות לפגוע.
היא צודקת. המילים שלך פגעו בי.
תפסיק לדבר שטויות. -אתה נסחף.
אתה מדבר שטויות. -בדיוק.
קפוץ לי. מה איתך, יא חבובה?
מה ״חבובה״? -ככה אתה נראה.
נעצור ונקנה בירות, צ׳יפס ומרשמלו.
כן! יופי.
אבל אל תיתנו לו את המרשמלו, כי הוא יאכל הכול.
נכון! -אוף, אני מת להשתין.
די! תתאפק! -טוב, סליחה!
פעם רביעית שאתה אומר את זה.
אולי תשתקו? בבקשה!
אבל אל תצעק שוב. -הם מלחיצים אותי!
לא, פה לא צועקים. כולנו פה באווירה טובה.
נכון, חבר. תירגע.
אין פה חנויות. -כל פעם שאתה צועק, ננס מת.
או פיה, כי אני מאמינה בפיות.
תקשיבו, אם תמשיכו ככה, אני מסתובב!
די כבר, קמצן! -ככה נשמע קמצן!
זה מסובך. כלום?
לא. זה מצלצל, אבל היא לא עונה.
היא בטח שכחה את הטלפון איפשהו.
כן, לא קרה כלום. היא בטח תחזור אליי עוד מעט.
עוד אחת? -לא, אני צריכה לשירותים.
בטוחה? -כן.
טוב.
מלא פה אבנים!
הגענו? -תפנה פה.
בטוח?
לא ראית את השלט ״אתר מחנאות, שני ק״מ״?
רק רציתי להיות בטוח. לך תזדיין!
אל תשאל שאלות טיפשיות. -די. תפסיקו לריב לחמש דקות.
אנחנו לא יכולים. זה היסוד הנפלא של החברות שלנו.
נכון! -נכון!
אז אתם צריכים להכיר אנשים חדשים. -בנות לא יבינו את זה.
דבר אחד: אין סיכוי שאת מבינה חברות כמו שלנו...
כמה חברות בנות יש לך? -בדיוק.
טוב, אני שונאת את רוב הבנות. -זה מה שכל הבנות אומרות!
מה פתאום? -ברצינות.
בנות שונאות בנות אחרות!
בנות שונאות בנות אחרות, אבל יש לכן קבוצות של חברות...
קבוצות של חברות, וזה.
האמת היא שחברות בין בנות היא צביעות.
אבל בנים תמיד מדברים ישר ולעניין.
מה פתאום?
מה? אנחנו לא משקרים. אנחנו רק רוצים לזיין וזהו.
אתה מגעיל! -בגלל זה יש לנו חברות.
מגעיל? -טוב, לא כולנו.
אתה צודק. סליחה. -המקרה שלך מיוחד.
בדיוק. מי תרצה לזיין כזה מכוער?
נכון!
איחס! -תפסיק כבר!
טוב, סליחה... אנשים לא מבינים בדיחות!
היחיד פה שמצחיק זה אני.
אתה?
נכון, אבל רק אתה צוחק מהבדיחות שלך.
אתה יודע מה? ההומור שלי מתוחכם מדי בשביל רפי שכל.
מה? -איזה שמוק!
הוא אוכל את כל הצ׳יפס. -די! זה שלי!
למה השארת אותו עם האוכל מאחור?
ארטורו, אסביר לך משהו. אנחנו נוסעים לאתר מחנאות
שאין בו חנויות, שאין בו ציביליזציה,
ואתה אוכל את האוכל היחיד שקנינו.
מה לעשות? אני ילד שעוד גדל. -אבל לצדדים!
לא ייאמן. -איך השארתם אותו עם האוכל מאחור?
ברור שיאכל! -אז איפה נשים אותו? על הגג?
תפסיק לאכול! טוב, תביא אחד. -דייגו, לאן עכשיו?
מתי מגיעים? אני רעבה. -לאן? שמאלה?
שמאלה ואז ימינה. -יהיה שם בופה?
בטח. ביצים לפי בחירתך...
כן, ושני גמדים בטוקסידו יגישו לך, סליה.
סליחה, אבל כשאני יוצאת למחנאות, תמיד יש בופה.
סליחה!
אני תמיד לוקח אותה למקומות מגניבים, לא כמו זה.
לא יהיה בופה, סליה.
תצטרכי לדוג דגים. -איחס, בחיים לא!
כשהייתי יוצאת למחנאות עם אבא שלי, היינו צדים...
לאף אחד לא אכפת, חימנה.
תירגעו, בנות.
הן ינשכו זו את זו. -אל תעשה את זה שוב!
תראה, יש מחסום. -כן, ראיתי.
יש שומר. -אני מתה מחום!
באמת. -אני נחנקת.
בוקר טוב. -שקט, יעשו לנו לינץ׳.
איך הוא אומר? -שתוק!
מה שהוא יגיד. -״רוצים עצים״?
״רוצים עצים״?
שלום, מה שלומך?
באתם למחנאות? -לא, באנו להגיד לך שלום.
סליחה, זה הכלב. אתה יודע איך זה. באיזה כיוון?
סע ישר, ותחנה איפה שפנוי.
טוב. ומה המקום הכי שווה?
אני אגיד לך. אני מכיר מקום מגניב. כבר הייתי פה.
ברצינות? -כן. טוב, תודה.
כן, אני זוכר אותך. -תראו אותו!
הוא יגיד לכם. -טוב.
תגיד, יש פה עוד אנשים?
יש מישהו, אבל ליד האגם.
יהיה לכם כל המקום לעצמכם.
יש! -יופי. אני שונא אנשים.
זה גבר או בחורה? -תפסיק!
מה? אולי היא שווה. -די כבר! אתה כזה חרמן!
די. -תן לו.
הוא מסתכל עליי לא יפה. -יש לך סיגריה?
סליה, הוא שומע אותך. -סליחה, לא קנינו.
זה עולה 300 ללילה. -טוב. כמה זה?
נגיד 150 לכל אחד? -לא!
רק 100!
אני אף פעם לא משלמת.
מה? -אתה תמיד קמצן.
שתוק. גם ארטורו וגם אני לא הבאנו בחורות.
אתה ודייגו תשלמו 200. בחייכם.
אתה כזה קמצן. -ממש קמצן.
מה? נתחלק גם בבחורות?
שתוק! תפסיק לדבר שטויות!
אני יכול לשלם עליך.
אם ככה, אני משלם על כל הטיול!
בחלומות שלך. -עדיין חסר כסף.
קח.
חמודי... -סלח לי.
תסתמי. -אבל הוא מסתכל עליי!
סע כבר! אני רוצה להגיע!
תספור.
תודה. -זהו? תודה.
הוא חשב שאתה עשיר. -קדימה!
הוא חשב שאתה עשיר קמצן.
אני בטראומה. ראיתם את הפה שלו?
איזה גועל. -אין משחת שיניים באזור הזה.
אם תמשיך ללכלך על הולכי רגל, לא אתן לך חמישה כוכבים.
אז מה? -מותק, ממני יש לך חמישה כוכבים.
מגניב פה. -אמרתי לך.
אבל אנחנו בכיוון ההוא.
היא ענתה? -לא, ואני כבר לא יכול להתקשר.
אין פה קליטה. -זה רק ליומיים,
ואמרת לה שאתה נוסע. -נכון.
חוץ מזה, יש לך אותי.
נכון. -תיזהר.
סליחה. -דייגו, בוא הנה!
עומד לרדת גשם. מהר!
היי!
תפתחו לי!
ידעתי שאני יכול לסמוך עליך, חבר.
היי! לא תעזרו בסחיבות?
אחר כך! -יורד גשם!
את צריכה עזרה? -כן.
לא, רצית להביא אוהל משלך.
עכשיו אכלת אותה. -אל תהיה שמוק.
טוב, אבל היה יותר קל אם היית מניחה מההתחלה
שאת הולכת לישון איתי. -אם אתה לא מתפקד, למה להסתכן?
תני את זה. -בוא הנה.
איך קראת לי?
בחיים אל תקרא לי שמנה, רמון!
תירגעי.
בחיים אל תקרא לי שמנה! -בסדר. תירגעי, רזה.
אני רוצה לשבת.
אז תעזרי לי. -לא. תכין לי כיסא, בבקשה.
אני צריך לעשות הכול בעצמי? -כן, כמובן.
כמה נוח.
תעזרי לי. זה של אבא שלך. אני לא יודע להרכיב את זה.
לא, מותק. תשתדל.
איזו יצירת אמנות.
את יודעת להשתמש בזה? -לא.
מה קורה? זה מספיק, לא?
אל תהיה אידיוט.
קדימה. עוד שלוש נגלות. אל תהיה עצלן.
לא, אני רוצה בירה.
תיזהרי, שלא יהיו לך סימנים על התחת.
סליחה? תגיד לו משהו, רמון!
אל תהיה חמור. אקנה לך עוד חמש אם תרצה.
בואו נביא עוד עצים, ואז נוכל לשתות עוד בירות.
חוץ מזה, בשביל מה אתה עושה כושר שלוש שעות כל יום? בשביל שלושה ענפים?
אבל רואים שהפילאטיס עוזר. -כן, בטח.
אתם כאלה פתטיים ומסכנים. -תראי, את יכולה לשבת על זה!
היי... או על זה!
בום, כלבה! -בום!
אתה תרעב למוות.
כן. מיאו... תביא עוד עצים.
שמוקים. למה דווקא אני?
כי אתה הכי חזק.
זאת יכולה להיות וילה.
נמכור את האוהל שלך ונעבור לשלי.
כן, בטח!
עוקצים אותי יתושים, תעביר לי את ה...
סליה! -הנה שלך.
תודה. -גם אני רוצה.
שלך בצידנית.
תעביר לי אחת, בבקשה?
סליה, תעבירי את החומר נגד יתושים? -תגיד, איפה אסה?
מה איתו?
הוא הלך להביא עצים ועוד לא חזר.
הוא ילך לאיבוד!
למי אכפת אם אסקיאל ילך לאיבוד? אתה פה איתי.
לי אכפת. מי בא איתי?
אתה ברצינות הולך לחפש אותו? -כן.
לך תזדיין, רמון.
גם את. ביי. -להתראות.
היי, תעביר לי.
סליה, זה לידך. ממש.
זה שם. -אוהב אותך, שמנה!
אסה!
מה קרה לעצים? -שקט.
היא ממש שווה, אחי! -לך אליה. אני פה עם מישהי.
בטח, למה לא?
כן, אבל בוא איתי. אל תהיה הומו.
בשביל מה? -בוא נלך!
בסדר, אבל צריך לעשות סיבוב.
זין. בואו נלך.
היא שווה ממש!
בן זונה.
לא, אחי. זאת רומינה. -אני יודע. תראה אותה!
מה היא עושה פה? -אני לא יודע, אבל טוב שהיא באה.
היא ממש שווה. -מה פתאום היא שוחה בעירום?
עזוב, תן לה.
יפה מאוד.
אל תגלה לדייגו שראינו אותה.
בטח, בשביל מה? בוא ניהנה.
כן... שההומו ילך להזדיין!
אין לה ציצים. -מה אתה מדבר? יש לה גדולים!
אל תדבר שטויות.
בוא נתקרב. -בוא.
חכה, אידיוט!
היא ראתה אותי. בוא. -היא לא ראתה אותך!
זין על זה. -חכה, אידיוט!
מה אתה עושה? -סליה תוריד לי את הביצים!
אבל נחזור, נכון? בן זונה...
איפה הייתם?
איפה העצים? -סליחה, שכחתי אותם.
סליחה... -חיכיתי לך פה כמו אידיוט.
מותק, בוא איתי לחנות.
תביאו עוד בירות, כי... -לך לאוהל, אידיוט.
תן רק לשתות בירה.
התעכבתם מדי והתחיל לרדת גשם.
כן, אני יודע. -סליחה. תן לשתות את הבירה שלי.
למה שלא נלך לאגם,
ונביא את העצים בדרך חזרה?
לא, דייגו. עדיף שאני אביא את העצים.
חוץ מזה, כבר יורד גשם. -כן, תדליקו מדורה,
ואנחנו נשתה בירה. -רמון, אנחנו באמצע שיחה!
כן, תדליקו מדורה. יורד גשם.
הבעיה היא שאין עצים.
למה? למה שלא תבקש סליחה ונלך שנינו?
״למה הלכת עם אסקיאל?״ -״הוא החבר הכי טוב שלי...״
בואי נשתה בירה.
בסדר.
הם השלימו.
הם מתנהגים מוזר...
מה אתם צוחקים, טמבלים?
סתם. החבר שלי... -הוא מצחיק נורא.
מספיק! לחיים!
לחיים!
אין לי בירה. תיתני לי אחת?
לחיי מזג האוויר הנעים הזה. -נתת לי בירה ריקה!
היי! השיער שלי!
לחיים, לפני שיירד גשם!
לפני שיירד עוד גשם?
את לא יודעת אפילו לצלות מרשמלו.
מה דעתך, אסה? -טעים כששרוף.
עכשיו אתה רואה למה הייתי צריך עצים?
כן, יופי של מדורה. -כל הכבוד.
יש אפילו עצים יבשים. -מצוין.
כן, עשית את זה.
יופי. זאת לא הפעם הראשונה.
זוכרים שהיינו בקייטנה?
כן. -אני זוכר.
בקייטנה, כש״נפלתי מהאוטובוס״
ו״הייתי שיכורה״, לדברי המורים.
אין מצב!
ולבשתי חצאית אז ראו לי את התחת.
היא לא נפלה!
אני יודעת שהיא נפלה בכוונה כדי שרמון יראה לה את התחת.
בדיוק! עשית את זה כדי שרמון יראה לך.
אולי. -האמת? ככה התאהבתי.
כמו כשהוא התאהב בבחור עם שיער ארוך.
איך קראו לו? -רמסס. קראו לו רמסס.
רמסס! -אין מצב! חבל.
הוא היה עם הגב אליי,
והיה לו תחת יפה. -כן, אבל הוא היה גבר!
כל אחד יכול להתבלבל.
והיית כזה שיכור שהשתנת במכנסיים!
אפרופו להשתין...
השתנת במכנסיים בבית שלי כשהיית בן 12.
לא! -כן, זה היה מגעיל!
אחרי שנים, לא צריך לדבר ככה. תירגע קצת.
באיזה גיל הפסקת לעשות במכנסיים?
היא מגנה עליו.
אל תהיה חזיר. -מה אסור לו להגיד?
באיזה גיל הפסקת לעשות במכנסיים?
רק מדברים על הפיפי שלו. -שמעתם את זה?
תקשיבו, באמת. יש שם משהו.
איפה? -תקשיבו!
בואו נבדוק.
הנה. תראו, שם!
זאת רק חימנה. -לא, ברצינות.
זה בטח סתם סנאי. תירגעי.
לא, בואו נבדוק.
סנאי בגודל של דוב!
איפה? -שם!
בבקשה, בואו נלך. -קחו את הפנסים.
את בטוחה? -בוא.
אל תעשו שטויות.
זהירות, חלקלק פה.
אני נורא מפחדת. -אני יודע. היה לנו כל הלילה...
בזהירות! -אני בטוחה ששמעתי משהו.
אני באמת מפחדת. -תלכו בזהירות.
תאיר שמאלה. -למה שלא נחזור?
לא, בואו נבדוק מי זה. -כן?
תאיר שמאלה.
היי!
תקשיבו, אני אחכה כאן. זה מגוחך.
אל תאכל את כל המרשמלו. -אוי לא, ראיתם?
מה? -זה הלך לשם.
כן, שמאלה. -לא, ימינה...
ראיתי.
אתה בטוח? -כן, תאמין לי.
טוב, נלך אחריך. -אני לא רואה כלום.
אמרתי לך, זה הלך ימינה. -אני חושבת ששמעתי משהו.
זהירות, חימנה.
לכו בזהירות.
אתה רציני? -זהירות, יש פה עכבישים.
די!
את בסדר, חימנה?
כן. נכנס לי משהו לנעל ונבהלתי.
אבל ברצינות. יש פה חיות.
די. -אני רק אומר...
אל תדבר ככה.
אם יהיו, תיזהרו.
ארטורו, אל תיגע לי ברגל. -אני שונאת את הטבע.
את בסדר? -כן.
איזה מעצבן. -איך אתה רואה?
מה נעשה עכשיו? -לא יודע.
בוא נחזור. זה משעמם.
אתם לא מודאגים ממי שריגל אחרינו?
זאת בטח הייתה חיה, או השומר.
כן, או השני שנמצא במחנה.
אני רוצה להמשיך לחפש. זה כיף!
כן, בוא נלך. -לא, אחכה לכם במחנה.
בחייך, אל תשבית שמחות.
את לא מודאגת שהחבר שלך נשאר לבד?
לא יאנוס אותו דוב. -אולי הוא אפילו אוהב את זה!
זה קשקוש.
״זה קשקוש״? מה, אני מטומטמת?
די, מותק. לא אמרתי את זה.
אז במה מדובר, רמון? אתה צריך לעשות מה שאני אומרת לך.
אוקיי? לא אכפת לי אם אתה חושב שזה קשקוש.
אז נלך לחפש את השומר, כי אני לא מתכוונת להישאר פה
בלי לדעת מי מרגל אחרינו.
בסדר. נלך.
שנמשיך לחפש? -כן...
גם אני. -די לצעוק עליי, טוב?
סליחה, אני לא מוזמן? -כן, אתה מוזמן.
טוב, בסדר.
אם אתה לא רוצה, לא צריך. -נו כבר!
אלוהים...
זהירות, יש פה בוץ.
זהירות.
נראה לי שאין שם אף אחד. -שקט!
אני אבדוק. -חכה!
אין אף אחד!
זה של בחורה.
ברצינות!
או בחור נשי ממש.
טוב, אז אנחנו יודעים שאין מה לדאוג, נכון?
הוא בהחלט לא עשה את זה.
אז מי? -לא יודע, אבל...
הוא ישן.
אני בא. -זה בטח לא הוא.
שלום. סליחה על ההפרעה. אבל... -מישהו ריגל אחרינו.
באמת? -כן, היינו סביב המדורה,
ומישהו ריגל אחרינו מהיער.
זה לא היית אתה?
לא, מה פתאום? כבר הלכתי לישון.
אבל אל תדאגו. כלום לא קורה פה.
את רואה? זאת בטח הייתה חיה או משהו.
והאיש השני במחנה?
לא, זאת בחורה,
צעירה, כמוכם. -איחס.
ראית? זה שום דבר. נכון?
תודה רבה וסליחה.
את בסדר? -לא.
אני רוצה לדעת מה יש שם.
מה זה היה? -צבי, זאב... מי יודע?
לעזאזל. מי יודע?
אני רוצה בירה!
כן, גם אני.
בירה...
לא! המדורה שלי! -תדליק אותה. קר לי.
ללבוש מכנסיים קצרים ביער... ההחלטה הכי גרועה של החיים שלי.
ומה איתי?
היי! -אני עדיין כאן.
היי.
מה היה עם השומר? הכול בסדר?
הוא לא אמר לנו כלום. -הוא ישן.
מצאנו אוהל של עוד מישהו, ליד האגם.
כן, אבל הוא כנראה של בחורה, אז אין מה לדאוג.
היא שווה או לא? -חשבתי שאסקיאל הוא החרמן פה?
סתם, בצחוק.
ואיפה אסקיאל? -אסקיאל...
איזה שיעמום. אני אשב פה.
סליחה.
בואו נשב. -תיזהרי, סליה.
יושבים בנוח?
כן. -לחיים!
מה הבעיה שלכם? לא אכפת לכם מאסקיאל?
לא! -לא!
טוב. אני אחפש אותו.
בהצלחה. אולי תמהר? קר לי.
סליה, לוקח זמן ליצור אמנות.
תגידו, אתם לא אוהבים את האדים שיוצאים מהפה כשקר?
לא. -לא.
אסקיאל!
שקט... בוא.
בוא. מה? -תראה...
היא בפנים.
היא הולכת לישון.
לא, היא נכנסה לפני רגע.
היא שווה בטירוף! -היא ראתה אותנו.
היא לא ראתה אותנו.
תראה... היא יוצאת.
אחי, תראה.
תראה.
זוז. -תראה.
תראה.
איזה תחת יש לה!
תראה...
בוא נלך! -לא, חכה.
בשביל זה באנו. בוא!
תסתמי!
אתה תמיד... -די, תירגע.
חוץ מזה, זה היה נהדר.
אתה חושב שזה לא סיפור. -אף אחד לא ישים לב.
תירגע.
אל תדחוף אותי.
הכול בדיחה בעיניך.
תירגע. זה בצחוק.
מחר לא נהיה פה. -כן, מחר נעזוב.
איזה בלגן.
לא אכפת לי.
תראה, כולם ישנים.
מה אעשה בקשר אליה? כשנחזור...
מה נעשה כשנחזור?
די. לך לחברה שלך.
להתראות מחר.
זה מגעיל!
מישהו ראה את דייגו?
מתי חזרתם? לא שמתי לב.
אין לי מושג. לא ראיתי את דייגו, חימנה.
הייתם שיכורים לגמרי כשחזרנו.
ומה עשיתם כל הזמן הזה?
לקח לי זמן למצוא אותו,
ודיברנו כמה זמן. -כן.
אני אחפש אותו. משהו רע קרה.
עכשיו אפשר להתחיל לדאוג?
אכלנו אותה! זה דפוק לגמרי!
מוכרח להיות הסבר הגיוני לכל זה.
אתה לא קולט, אידיוט?
כן, אבל למה מישהו רוצה לפגוע בנו? צריך לחשוב טוב.
כי העולם מלא משוגעים, זה למה!
נחזור למחנה, ניקח את החפצים ונסתלק.
אני מסכים. -כן, בואו נעזוב, בבקשה!
אני לא מתכוון להישאר פה
ולחכות שאיזה משוגע יהרוג את כולנו. ואתה?
לא ראיתם את ״יום שישי ה־13״, או ״מוות אכזרי״?
או ״פרויקט המכשפה מבלייר״? לאן אתם הולכים?
לבקש עזרה, לבקתה של השומר... לאן שלא יהיה.
מה עכשיו?
ניקח את החפצים שלנו ונמצא את סליה ורמון.
בואו נזהיר את הבחורה.
טוב. לכו למחנה, ואנחנו נלך לאגם.
בסדר, אבל מהר.
זה נורא מפחיד אותי, ואני לא רוצה להישאר לבד.
אסקיאל כאן. אתה לא צריך לדאוג.
זין! אסקיאל עוד לא יודע כלום.
מה זה היה? -לא יודע.
לא אחזור לבדוק.
צריך להזעיק מישהו.
אחי...
אסקיאל!
בן זונה!
הלו?
מישהו?
מה נעשה עכשיו?
תחזרי למחנה עם ארטורו, ואני אחפש אותה.
לא, בוא נלך. שהשומר יטפל בזה.
תסמכי עליי הפעם.
אחפש אותך. נהיה בסדר?
תיזהרי מאוד. -גם אתה.
היי!
היי! אדוני!
מה קורה? אמרת שאין פה אף אחד.
דפקו לי את הרכב!
לא יכול להיות. -כן יכול להיות. זה בלגן שלם.
רוצה לראות בעצמך?
זה לא היה אחד החברים שלכם? -מה פתאום אחד מאיתנו?
אתה מטומטם או מה?
מי ייקח אחריות? אתה?
תירגע. -כן, בטח. ״תירגע״.
אתה רוצה לבדוק מה קורה?
אם תרצה, נזמין גרר.
גרר, משטרה... מסתובב פה איזה משוגע!
מה נעשה, רמון? -תסתמי.
מה עכשיו?
אין קו. -זין. לא יכול להיות.
יש לך סיגריה?
עוף מפה. -תפסיק לדבר שטויות.
אולי תבדוק מי היה שם, מטומטם?
אין פה קליטה.
ברצינות? -רק ליד הכביש.
זה רחוק?
רמון, אל תמשוך כל כך חזק, אידיוט!
את רוצה להישאר פה, ולחטוף?
סניוריטה?
את בסדר?
סניוריטה?
חפשו קליטה שם.
הלו?
הלו? סניוריטה, יש לי מקרה חירום.
ארטורו!
רמון, מה היא אמרה לך?
את חושבת שישלחו מישהו, סליה? -מי?
מה נעשה?
נחכה, אלא מה.
את רוצה לברוח, או משהו כזה?
לא יודעת!
נודיע לכולם. -לא. שיזדיינו.
הם רצו להישאר, לא?
אל תדבר שטויות! הם החברים שלך!
הם לא.
לך תזדיין. אל תדבר שטויות.
לאן את הולכת? -להודיע להם, אלא מה?
תעשי מה שאת רוצה.
ואנחנו כבר לא ביחד, מטומטם!
מה שתגידי.
כוס אמך הזונה.
- אגם קריסטל אתר מחנאות, חמישה ק״מ -
ארטורו!
דייגו!
אדוני?
דייגו!
לא!
מי את?
לא!
מה קרה? תירגעי. תנשמי.
מה קרה? תירגעי.
רומינה, היא...
תירגעי ותנשמי.
תנשמי.
רומינה...
שקט. אסור לעשות רעש. בסדר?
אני כאן עכשיו, אבל את חייבת להירגע.
כן.
חכי פה. -דייגו, קח אותי הביתה.
כן, אבל קודם צריך להתחבא.
נתחבא פה קצת.
צריך להישאר פה כמה זמן.
אסור לעשות רעש.
הצילו!
היי!
סליחה! לא! סלחי לי!
היא הקדימה אותנו.
חכי.
תתכופפי.
תעצמי עיניים.
זה הגיע להם.
כן.
כן, גם לחימנה הגיע.
מה עכשיו?